Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Пане, ваш багаж.
Алло?
Ґайо, треба, щоб ти забрав Беніто і щоб він побув у тебе.
У мене дуже важлива вечеря.
Няня захворіла, а моя мама не в Мексиці.
-Хто це? -Ґайо! Це Алісія.
Не смій відмовляти. Ти його три місяці не бачив.
Побудеш сьогодні справжнім татом?
Ґайо?
Алло?
Алло.
Можеш мене забрати?
Що? Звідки тебе забрати?
З аеропорту.
Що? Чому я маю тебе забирати?
Алісіє, я не можу за кермо.
І чому ти не можеш?
Я прийняв клоназепам, щоб…
Я переборщив.
-Завжди те саме. -У мене рефлекси зараз не дуже.
Подзвони команді, хай хтось забере!
Я по тебе не приїду! Забудь. Не приїду.
НАЙКРАЩИЙ У СВІТІ
Ти знаєш, що воно стоншує кору головного мозку?
Так. Я просто не міг заснути.
І нащо ти літав у Маямі?
Маямі. Навіщо літав?
Телевізійний ярмарок. І представити проєкт.
-Що? -Представити проєкт.
-Ого. -Що?
І як пройшло?
Гівняно.
Ти забереш Бені?
-Так. -О 17:00?
Так, о 17:00…
Чекай, о 17:00? Не пізно для школи?
З терапії, Ґайо. У нього терапія. Сьогодні вівторок.
Так, точно.
Що? Я ж його тато.
Добре, що ти це знаєш. Ти ж платиш.
-Відправлю локацію у вотсапп. -Добре.
Оскільки він побуде в тебе,
може, проведеш з ним якийсь час?
Він каже, коли ти того разу допомагав йому з домашнім, то зас…
-Ґайо. -Що сталося?
«Сусід краде собаку і робить з неї тако аль пастор».
Кармен це вже робила.
-Гей. -Ага.
«Син прогулює школу на коррідос тумбадос».
Доброго ранку.
-Добридень. -Лаура робила щось схоже.
Справді? Гаразд, є ще один.
«Жінка виписує заборонний ордер на чоловіка за запах з рота».
-Доброго ранку. -Гей.
-Потрібна драма. -Драма?
Так.
Для драми нам знадобиться… матір.
Це буде мати Опус Деї.
Мати Опус Деї. Вона хворіє, впадає в кому.
Виходить з неї, а її дочка виявляється сином.
-Клас, чудово. -Так?
-Залиш на Страсний тиждень. -Гаразд.
-Добре? -Так.
Я підготувала сьогоднішніх акторів. Для програми ще щось потрібно?
-Даруй? -Сьогоднішня програма, Ґайо. М'ясник.
Так. Його син… Хай одягне футболку з обличчям свині.
Щось миле. З написом «друзі, а не їжа».
Гаразд. Футболка зі свинячим обличчям. «Друзі, а не їжа».
Дякую. Побачимося.
Привіт, Ґабі.
Доброго ранку, Ґайо.
Вітайте Ану Патрісію дель Мораль!
Камера 3, широкий кадр.
НАЙКРАЩЕ У СВІТІ
Треба трохи відкрити.
-Сьогодні у нас жирна тема. -Камера 2, за Паті.
Дон Еліхіо — м'ясник у четвертому поколінні.
Одного дня дон Еліхіо побачив,
що всі товари в крамниці активісти облили зеленою фарбою.
-На тата. -Наближаю.
Посередині, дивлячись йому прямо в очі, був Хосе Марія.
Наблизь на Паті.
-Його власний син. -Дивіться реакцію.
-Дамо цій родині шанс. -До глядачів.
-Бо розуміння — це… -Ось так.
Найкраще у світі!
-Іди до нього. -Добре.
Доне Еліхіо, розкажіть, як усе почалося.
-Ось так. -Ще до фарбування…
-Вони на тобі. -Усі?
-Він мене соромився. -Гаразд.
-Алло. -Ґайо, ти їдеш по Бені?
Чи ти забув?
Ти дійсно думаєш, що я міг забути?
Ти дійсно хочеш, щоб я відповіла?
Гаразд. Щось іще?
-Не запізнися, прошу. -Добре. Дякую.
Агов?
-Заходьте. Зачините двері? -Авжеж.
-Беніто, тато тут. -Добре.
-Іду! -Добре.
Бені?
-Привіт, Ґайо. -Готовий?
-Тільки в туалет зайду. -Добре, давай.
-Привіт. -Привіт.
-Як справи? -Добре.
Добре?
Ти ж мене пам'ятаєш?
Пам'ятаєш мене?
-Подруга Алісії. -А, так.
-Діана. -Так.
-Так? -Так.
-Допоможи мені з ним. -Добре.
Просто…
Він уже старенький і…
А де Беніто?
У туалеті.
-А, добре. -Так.
Хороший песик.
Дуже хороший.
Хлопець дуже гарний, так?
-Так. -Ну, крім його проблемки…
Що за проблема?
Та ну, знаєш.
Не знаю.
Ну, чому вона його возить на терапію.
До психолога.
Ну, те, через що ми з Алісією вирішили: «Возитимемо його до психолога…»
Ні, я його терапевт-педагог.
Допомагаю йому з уроками.
З усім, що стосується школи, я йому допомагаю, але…
Так уже чотири роки, Ґайо.
Я рік платив за терапію, тож я знаю.
Він трохи просів у школі, і я дещо занепокоївся.
-Імовірно, вже краще. -Може, його спитаєш?
Давайте не будемо зараз про школу.
-Ми тут щоб веселитися, малий. Так? -Не знаю.
-Розкажи своєму татові, як у тебе… -Красно дякую.
-Радий знайомству. -Ми знайомі.
-Ходімо. -Бувай, Діано.
Бувай, Беніто.
-Бережи себе. -Дякую. Ходімо.
НАГОРОДА ВИЗНАННЯ ҐАБРІЕЛЬ ҐАЙТАН — НАЙКРАЩЕ У СВІТІ
Ні, Ґайо!
Ти ж казав, що прибереш мою кімнату.
-Вона схожа на комору. -Я мав такий намір.
-У мене запарка. -Там гірше, ніж того разу.
Нічого, скоро розберу. Хочеш щось на вечерю?
-Так, піцу. -Гаразд.
-Прийми душ, поки їде. -Подвійний сир.
Бери мою кімнату. Я побуду тут.
І пепероні.
Серйозно?
-Це прекрасно. -Це гидота.
У мене обмін з японським закладом.
Суші, але справжні суші.
-Огидно. -У стилі Окінави.
У тебе класна вчителька, так?
Трохи дивна, але мила.
-То що? -Що?
Ти скуштуєш чи як?
-Я хотів піцу. -Треба було сказати.
-Я сказав. -Треба розмовляти, малий.
Ми розмовляємо. Ти говориш, ми слухаємо, я розумію.
Як справи в школі?
Добре.
-Дівчина вже є? -Ні, але одна подобається.
-З п'ятого класу. Звуть… -Вибач.
Боласе!
-Що там, Боласе? -Привіт, Ґайо.
-Коли закриємо угоду з Маямі? -Зараз.
-Концепція зрозуміла. -Так.
Так, це реаліті-шоу.
Там ні крихти комедії.
Як у тебе, друже.
-Що? -Не хвилюйся. Довірся мені.
Звісно, довіряю.
Слухай, треба…
Тут нам треба влучити.
Закинути триочковий.
-Ніяк інакше. -Гаразд. Бережи себе.
І ти себе.
МОНТЕ-ВЕРДЕ
Гей.
Щасти…
з тією дівчинкою.
Бувай.
Коли ви прокинетеся,
вас не дратуватимуть…
Ось так.
Не дратуватимуть ті, хто говорить з телевізором.
Ви зрозумієте, як цінно ділитися своїм простором.
-Наблизь. -Так.
Магія. Ектор.
Ви усвідомите.
-Ось так. -Ви станете частиною спільноти.
АЛІСІЯ ПОГОВОРИМО ВВЕЧЕРІ?
Раз, два…
три.
Прокидайтеся!
Пунктуальна, як завжди.
-Усе гаразд? -Так, усе гаразд.
Гарне місце.
Так, тут приємно.
Єдиний заклад у місті із суші в стилі Окінави.
Я говорив з власником. Домовився про обмін. Тричі на тиждень.
Ясно.
Вибач, я ще не їв.
-І у мене… -«Запарка». Так.
Як пройшла важлива вечеря?
Добре. Дуже добре.
-А як з Бені? -Добре. З малим чудово.
Дуже добре. Ано!
Можеш принести меню для пані?
-Ти їла? -Я не голодна.
-Невелику тарілку. -Не треба.
-Дякую. Так. -Точно?
Зараз вимкну. Дуже дратує.
Ти сьогодні популярна.
Пам'ятаєш «Щастя»?
Агенція, де я працювала десять років.
Мене запросили на вечірку, і…
Я не збиралися, але передумала.
Тепер мені всі пишуть.
Чудово.
Я нікого з тієї агенції не знаю, так?
Я тебе покликала зустрітися, бо на тій вечері спливло дещо важливе.
Що?
Мене запросили керівницею консалтингової фірми в Мадриді.
Ого.
Це круто.
Так.
Так, але мені доведеться туди переїхати.
Точно не хочеш суші?
З Бені.
Мені доведеться переїхати з Бені.
Так, звісно, ти поїдеш з Беніто.
Я завжди думав повезти його в Європу.
Гадаю, він полюбить Мадрид.
Ано, можна мені пляшку саке?
Тепле чи холодне?
Тепле.
Ґайо, що у тебе в грудях?
-Тобто? -Ні, усередині.
Що там? Тофу? Чи…
-Що в тебе замість серця? -Я не розумію.
Я сказала, що заберу твого сина жити на іншому кінці світу,
а ти говориш про саке, про суші.
-Що з тобою? -Це що з тобою?
А що мені сказати? Що ти не можеш його забрати?
Прояви трохи сердечності.
-Хоч трохи. Тобі ж начхати. -Гаразд.
То що мені робити? Подзвонити адвокату, щоб тобі заборонили?
Ні, гей…
Дякую.
-Допоможи тебе зрозуміти. -Що зрозуміти?
Чому ти погодився на Беніто?
Знову те саме.
Ні, я серйозно питаю.
Бо ми обоє хотіли. Ти думала, я тебе кину?
Тоді Беніто б хоч не чекав тебе.
-Не втягуй Беніто. -Мова саме про нього.
Ні. Ми говоримо про тебе. Ти на когось чекала.
Ні. Я давно припинила чекати на щось від тебе.
Ідеально. Нікому нічого не потрібно.
Бездоганні стосунки.
Ти його любиш?
-Що це за запитання? -Серйозне.
-Ти його любиш? -Я надриваюся, щоб у нього все було.
-Так. Я його люблю. Він мій син. -Думаєш, твій?
Перепрошую?
Що ти сказала?
Вибач, нічого такого.
Поговоримо пізніше, гаразд? Мені треба йти.
-Поговоримо потім. -Що?
Вибач.
Алісіє.
-Алісіє! -Кличте на допомогу!
Лікаря!
Не рухайте її! Не…
Хто-небудь, викличте швидку!
Вона в усьому була першою.
Правда ж?
Співчуваю.
Я піду.
Коли я був такий, як… Ні, трохи більший за тебе,
мій та…
Слухай.
Малий.
Усе буде добре. Обіцяю.
Елено.
Бабусю.
Як ти, сонечко?
Нормально.
Ми з твоїм татом поговорили, і ми вважаємо, що буде краще,
якщо ти кілька днів побудеш у мене.
-Ти згоден? -Так.
Тобі в бабусі все одно більше подобається, так?
Ходімо.
-До зустрічі. -Бувайте.
ГЕНЕТИЧНА ЛАБОРАТОРІЯ — ПОШУК
Спокійно, пані.
-Найголовніше, що… -Вони не схожі.
Так, але вони сестри.
-А до кого кошеня більше прив'язане? -Так добре. Широко.
-Так. -Давай на неї.
-Ближче. -Дивіться, яка вона рада.
Це чарівно.
Головне — її щастя. Щоб їй було добре.
Зі мною.
Так, але мова про її щастя.
РЕЗУЛЬТАТИ ДОСЛІДЖЕННЯ
Де вони взяли цього кота?
Ось так.
БАТЬКІВСТВО: НЕГАТИВНО
Робимо перерву? Ґайо?
Пускати рекламу?
Ґайо? Що робимо потім?
Ґайо?
Ґайо.
Привіт, люба.
-Що ти тут робиш? -Привіт, малий.
Бабуся померла?
Зовсім ні!
Ні, я прийшов тебе забрати, щоб ми…
Не знаю, сходили разом поїсти.
Що ти хочеш?
Бургери.
Гаразд, без суші. Ходімо.
-Усе добре? -Так.
-Так? -Так.
Отже, ти хочеш поговорити як батько з сином.
Так.
Слухай, те, що я хочу тобі сказати…
Важливо, щоб ти це зрозумів.
Знаєш, коли щось боляче, але зрештою це на твоє благо.
Як…
Наприклад, як вакцина.
Вакцина боліла?
Моя рука сильно боліла, але за кілька днів минуло.
Але рука заразилася. Її збиралися відрізати.
Гаразд. Я маю на увазі ось що.
Це те, що має статися.
Можливо, болітиме, але це для твого блага. Як вакцина.
Вакцина? Проти чого?
Проти мене.
Тобто?
Іди сюди.
Я не твій тато.
Не боліло.
Гаразд…
А хто тоді мій тато?
Не знаю. Твоя мама мені не сказала.
Але це нічого не змінює. Гей.
-Ми можемо бути разом скільки захочемо. -Звісно, змінює. Ти вже не мій тато.
Привіт, серденько.
Сьогодні у нас шокуюча і жахлива історія.
З одного боку Ґабріель, він же Ґайо.
Працьовитий чоловік, батько десятирічного хлопчика.
І він щойно дізнався, що це не його син.
А з іншого боку у нас Алісія,
винуватиця цієї брехні.
Дамо коханню шанс, бо любити когось — це…
Найкраще у світі!
Отже, Алісіє. Скажи нам,
ти підозрювала, що Ґайо — не батько Беніто?
Підозрювала.
Який шок!
-То чому не… -Чому ти мені не сказала?
Я хотіла мати від тебе дитину.
Чому від мене?
Бо завжди бачила в тобі
хорошу людину.
Так, у нас не склалося,
але не підпускаючи Бені до тебе, я б його не захистила.
Ти йому потрібен.
І чоловік, якого я розгледіла,
ця надзвичайна людина,
досі там.
УРАЖЕНИЙ
-Хосефіна, пані. -Так.
Заходьте.
Пані, у вас відвідувач.
Що таке, Ґабріелю? Ти хотів мене бачити.
-Дякую, Елісон. -Прошу.
У мене обмаль часу. За п'ять хвилин зустріч.
Нічого, у мене теж обмаль часу. У мене справи, але…
Так, ми не говорили після того, що сталося, і…
Це було нелегко.
-Беніто щось казав? -Ні, нічого.
Щось іще?
«Щось іще»? Я ще нічого не сказав.
-Про що ти? -Я тобі ще нічого не сказав.
То скажи.
Я хотів розповісти, що до того, як Алісія…
Вона дещо повідомила, і я зробив необхідні аналізи…
-Аналізи? -Так, аналізи.
Які аналізи?
Що сталося? Вередун!
Ні!
Вередун!
Що сталося?
-Як воно розбилося? -Не знаю.
Як щось станеться з маленьким, я вас позвільняю!
-Що? Ні, пані. -Не може бути…
Привіт, Ґайо.
Що ти тут робиш? Чому не в школі?
Ти їй сказав?
Ні. Саме збирався сказати…
-Не кажи їй. -Добре.
-Не скажу. -Я хочу знати, хто мій тато.
Допоможи його знайти.
Слухай, малий.
Гей.
Я знаю, що це для тебе важливо, але це не так просто.
-Я й не знаю, з чого почати. -Я знаю.
-Тримай. -Що це?
Мамин телефон.
-І що мені треба зробити? -Переглянь.
Має бути якась зачіпка. Пароль ось.
З трикутником. Як будиночок.
Так, слухай.
Чом би не спитати бабусю? Може, вона знає.
-Мені надто соромно. -Розумію, але…
Малий, у мене важкий день і свої власні проблеми.
-У тебе проблеми? -Так, у мене проблеми.
У мене немає ні тата, ні мами.
Оце проблема.
-Він дихає… -Адольфо, дзвони ветеринару.
-Він ворухнув кігтем. -Мій маленький!
Скажи нам, де болить!
-Летисіє! -Це ти зробив?
Так. Я можу й гірше.
-Принесіть селеру заспокоїти його! -Селеру!
ФЕДЕРІКО АЛЬКАНТАРА
Привіт, Алісіє. Я знову в місті.
Давно не спілкувалися, хочу тебе побачити.
Я пишу мемуари і не можу не включити тебе.
Весь час думаю про твоє прекрасне тіло.
Твої очі, твої руки.
Я хочу, щоб ти допомогла описати наші зустрічі.
Так, я перед тобою завинив і готовий взяти відповідальність за своє.
Люблю тебе.
Отакої. Серйозне повідомлення.
Скажи? Я взяв рації, щоб ми розділилися і могли розмовляти.
Це моя, а ця тобі.
Ого. Рожеві? Хто тобі їх дав?
Ти, коли мені видаляли мигдалини.
Точно. Вони круті.
Виглядають якісно.
-У них хороший прийом? -Не знаю. Я не пробував.
-Випробуємо сьогодні. -Так.
Я Том, ти Чемп. Домовилися?
Гарна пам'ять.
Детектив Том — детективу Чемпу. Прийом.
-Це Чемп. -Треба казати «прийом». Прийом.
-«Прийом». Прийом. -Гаразд.
Не виходь з парку. Гаразд?
-Гаразд? -Гаразд.
Вмикай.
Ходімо.
Десять-чотири.
Томе, ти чуєш? Прийом.
Так. Вибач.
Пане Томе, десять-чотири. Вас чую.
Гадаю, погана ідея — розділятися в цьому парку.
Не хвилюйся, Чемпе. Усе гаразд.
Можна тебе спитати? Прийом.
Питайте, пане Томе.
Ти знав, що не мій тато, коли я народився?
Прийом.
Ні.
Ні… Я не знав. Прийом.
Чому тоді ми не святкували День батька?
Прийом.
Малий, це винахід капіталістів
гринго для дітей.
Пане Чемпе? Десять-чотири?
Беніто.
Беніто?
Беніто, де ти?
Відповідай.
Гей, малий. Що таке?
Подобається?
Так.
Так. Просто…
Це його мама.
Який я радий знайомству…
У тебе її погляд.
Пробачте.
Федеріко Алькантара.
Я її намалював.
-Ґайо. -Ґайо.
Мене називають Ґайо. Я…
Прошу зі мною. Хочу вам дещо показати.
Авжеж.
Кохана.
Ходімо.
-Перепрошую. -Проходьте.
Овва!
Всратися.
Ого.
Я думав, Алісія унікальна, але…
Вибачте.
Федеріко…
Ми з Беніто…
Дивлячись на ці картини, очевидно, що у вас з Алісією…
близькі стосунки.
Вона була моєю музою.
Я міг малювати її знов і знов.
І щоразу вона була ніби абсолютно іншою людиною.
У твоєї мами була дуже непроста врода.
Пробачте, мене розчулило, що ви тут.
Нічого.
Беніто, ти справжнє світло! Чорт забирай!
-Чисте світло! -Так.
-Так, чисте світло. -Чисте світло!
Так.
Слухайте. Ми з Беніто…
Ми б хотіли знати…
Нам з Беніто хотілося б знати, чи…
Чи у вас був секс із моєю мамою.
Ви привели дитину аж сюди, щоб спитати, чи я спав з його мамою?
-Поки в залі моя дружина? -Ні… Ну, ніби.
Тоді прояснимо. Алісія була просто моїм натхненням, музою.
Не більше. Вам ясно?
Так? Не більше.
Це цілковита неповага.
Тепер я засмучений.
Світ котиться в пекло через порнографію!
Соцмережі.
Люди днями приклеєні до своїх телефонів,
підсмажуючи останні три нейрони, які залишилися, розбещуючи їх.
Вони перетворюються на роботів!
Знаєте, що треба цьому гнилому світу?
-Що? -Мистецтво!
Мене завжди переслідувала стигма, що моє мистецтво пов'язане зі збоченням!
Дивлячись на цю жінку, що ви бачите? Її тіло?
А я — ні! Я бачу її суть. Я не бачу оголених жінок!
Ні, я їх не бачу!
Хлопче, ти бачиш оголену жінку?
Я перепрошую.
Це не ліжко, півню!
Це храм!
-Ходімо. -Клятий храм!
-Тікаймо! -Це храм!
-Тікаймо! -Храм!
Суб'єкт — не батько. Повторюю, суб'єкт — не батько.
Прийняв.
Усе, ходімо.
ДІМ АЛЬКАНТАРИ ХУДОЖНЯ ГАЛЕРЕЯ
Ходімо.
Так, давайте!
Так!
Двері.
АКАДЕМІЯ ТАНЦЮ «ДЬО»
Двері.
Ні, стоп.
Самі, що відбувається?
Двері відчиняють однією рукою, а зачиняють обома!
Відчиняючи, ти кажеш: «Ось, я прийшов».
Зачиняючи: «Ми більше не побачимося.
Хоча знаєте що? Я повернувся!
Але йду знову!» — Усе? Готові?
Давайте, відчувайте це. Поїхали!
Алісія була в групі майстер-класу 2009 року.
У чому питання?
Ні, ми з хлопцем просто обходимо тих,
хто був у житті його мами, щоб дізнатися більше.
Тих, з ким вона спілкувалася.
Так, я розумію.
Ми чули твоє аудіоповідомлення, таке, трохи особисте.
І це привернуло його увагу.
Там було: «Гаряче, крихітко. Гаряче. Ха-ха».
Що ви хочете знати?
У яких ви з нею були стосунках.
Ми були в чудових стосунках.
Вона заохочувала мене продовжувати після травми.
Ми були дуже близькі.
Алісія була найкращим, що зі мною сталося.
Я зустрів її, коли був на піку сил.
Їхав на Бродвей. Міцно, мав тріумф.
Але потім поні обернувся, а я відволікся.
Я впав і зламав коліна.
-Ого. -Так.
А хто там обернувся?
Поні. Поні обернувся, я впав і зламав обидва коліна.
А, вибач. Я подумав, це метафора, що означала успіх.
Вибач. Продовжуй.
Ми багато часу проводили разом. Вона сильно допомагала.
Надихнула мене відкрити танцювальну школу.
Так. Я і не уявляв, що буде так чудово.
Це як створення спадщини.
Передача знань — це найкраще.
Так, це найкраще. Але те, що ти казав про спадщину…
Ми хотіли…
Я знаю, чого ви хочете. Ми хочемо. Так, я знаю.
-Правда? -Так, відколи ви зайшли.
Я побачив це в його очах.
Вогонь у погляді.
Те, як він ходить.
Ми з тобою замкнемо коло.
Я готовий повернути мій борг його матері.
Дитяча група стартує цього місяця.
Будемо раді тебе бачити.
Приємно спостерігати, як людина робить перші танцювальні кроки.
Якщо приведеш друга, будете двоє по ціні одного.
Так, але нас цікавило дещо інше.
-Ми хотіли знати, чи… -Ходімо, Ґайо. Він вже сказав.
Я ще розмовляю з…
-Вибач. Дякую. -Але він хоче, так?
-Так. -По очах видно!
Він хоче.
Гей.
Він не мій тато.
Слухай, нам треба трохи професійніше.
Я розумію, що багато що не має сенсу, але треба трохи легше.
Я не хочу тата, який упав з поні.
Навіть ти не падав з поні.
Знаю, але тати…
Їх не вибирають. Які вже є.
Пошукаємо цього, котрий її обіймає?
Покажи.
Що?
Твій тато не Ерік Рубін.
Чому це?
Він лисий. Поглянь.
Я теж лисію.
Ти не лисієш. Тобі десять років.
Слухай, малий.
Ти зараз переживаєш важку ситуацію.
Ясно? Але це мине.
Дозволь розповісти, що кажуть люди.
Вони кажуть, коли голова сумна, волосся іде у відпустку.
Наша задача — змусити голову посміхатися, щоб волосся повернулося. Ось і все.
Завтра пошукаємо Еріка Рубіна. Добре?
-Гаразд. -Влаштує?
-Так. -Кулаком.
Нормально зроби.
Що це?
Звідки ти знаєш, що Ерік буде тут?
Він знімав там шоу, тож я спробую зайти.
А ти будь тут.
Якщо побачиш його, дай знати. Гаразд?
-Щасти. -Дякую.
Уявіть, якби я впускала людей без запису. Бачите? Я не можу.
Я розумію. Може, мені не треба бути в списку.
Ми друзі. Я казав, що зустріну його тут.
-Чому не деінде? -Я не фанат. Я продюсер.
-Ґабріель Ґайтан. Чули? -Пане…
-Посвідчення схоже на фальшиве. -Детектив Том до детектива Чемпа.
-Ціль прибула у фургоні. -Вас зрозумів.
Дякую.
За недопомогу.
Ти так можеш? Дякую.
Еріку!
-Еріку. Брате. -Привіт. Як справи?
-Як сам? -Я не можу — поспішаю.
-Треба поговорити. -Я не можу.
-Це важливо. -Вибач.
Гей. Тобі туди не можна!
Охолонь.
-Еріку! -Тобі туди не можна.
Мій телефон, ідіоте. Ти наступив на нього.
Що?
-Га? -Заспокойся.
Ага.
Чорт. Ні.
Не страшно, малий. Ми знайдемо рішення.
Чуєш?
Але сказали, його не полагодити.
Так, я знаю, це не те саме, але що у нас є в сумці?
Що там?
Новий телефон, на якому достатньо місця, щоб завантажити всі ігри, які хочеш.
Та й для чого я працюю? Щоб у тебе все було.
Я дам тобі свій номер.
Не дам, бо він сів.
Гей! Може, AirPods?
Мені від неї нічого не залишилося.
Гей.
Це ми ще побачимо.
«Піца Арденте», добрий вечір.
Я хотів би замовити піцу.
Рекомендую сезонну зі шпинатом і нарізкою.
З пепероні.
-З пепероні, будь ласка. -Так.
І подвійним сиром.
Чудовий вибір, пане.
-Секунду, будь ласка. -Гей!
Іди в душ, поки чекаємо.
-Оплата готівкою? -Так.
-Доставка додому? -Так.
Я переключу, щоб у вас узяли адресу.
УСІМ СТОЯТИ — НЕ ЗАХОДИТИ
Що це?
-Ні… -Що? Дивись.
Ось.
ХЛОПЧИК МІЙ — ЛЮБЛЮ ТЕБЕ
Хто це?
-Я. -Скільки тобі тут років?
-Три. -Трохи більше.
-Три з половиною? -Точно.
Хочу дещо показати. Подивимося, як у тебе з пам'яттю.
Що було цього дня?
Я отримав велосипед.
-І сильно вдарився. -Саме так.
-Чекай. -Було дуже круто.
ЩАСТЯ АЛІСІЯ
Я зараз.
-Алло? -Ґайо, що таке?
-Я дзвоню без упину. -У нас дещо сталося. Мій телефон…
-Я божеволіла. -Кажу, мій телефон здох…
-Привези його. Йому завтра в школу. -Добре. Дякую.
Твоя бабуся.
Ходімо. Як є.
Твоя бабуся — невротичка. З нею неможливо розмовляти.
-Що таке, Ґабі? -Привіт, Ґайо.
Тебе переведуть на інший майданчик.
Інший майданчик?
Так, ми їх змінюємо.
-Тобі смішно? -Я не сміюся.
Просто мені дивно, що я останній дізнаюся про зміну майданчиків.
-Я попередила. -Гаразд.
Не забувай, що ти працюєш на мене.
-Гаразд, на який? -Це неважливо, Ґайо.
-Можна хоч дізнатися, на який? -Заспокойся.
Я спокійний.
-Не кричи на мене. -Ні…
-Спокійно. Усе, я маю йти. -Ні, я… Ґабі!
Ґабі!
От сучка…
У мене зараз запарка, важкий день.
Поговоримо з Діаною, скажемо їй.
Ти можеш її так спитати, щоб вона не зрозуміла?
Вони мокрі. Не люблю мокрі.
-Два мілкшейки-єдинороги? -Так, дякую.
-Дуже дякую. -Виглядає смачно.
-Привіт. -Екторе!
-Радий бачити! -Як справи?
-Давно не бачилися. Як ти? -Та проходив тут…
Оце сюрприз!
-Сідай. Вибач. -Дякую.
Вибач. Це Ектор, мій добрий друг.
Діана, Ектор.
Дуже…
Дуже приємно.
Ти розслаблена.
Дуже розслаблена.
Твої м'язи починають відчувати глибоку сонливість.
Впусти мене.
Нехай мій голос веде тебе…
у…
глибини…
Що з тобою? Він збирався мене торкнутися!
-Вибач… -Якого біса він мене торкається?
Вибач, Діано.
-Якщо вона не співпрацює, я не можу. -«Співпрацюю»?
-Він мені ледь око не виколов. -Усе гаразд. Екторе, прошу.
Ґайо, я так не можу.
-Вибач. -Я так не працюю!
-Вибач. -Працюєш? Що це означає?
Він мене проклинає? Навіть не дивися на мене.
Погляньте!
-Можеш пояснити, що це було? -Вибач.
-Тобто — вибач? -Мені дуже шкода.
Усе стало дуже складно. Беніто і я…
Знаєш, хто мій тато?
Це такий жарт, правда?
Досить, Ґайо.
Алісія мені сказала перед аварією.
Я зробив аналіз, і так і є.
Тест ДНК негативний.
Він не твій син?
Присягаюся, Алісія не казала.
Ніколи нічого не казала.
Уяви, як я почуваюся. І як Беніто.
-Ґайо, я не знаю… -Нам потрібна допомога.
У нас був її телефон, але я його впустив і розбив.
Там був останній доказ.
Гаразд.
Я подумаю.
Я подумаю над цим.
Це тому ти привів того чоловіка?
-Щоб він… -Ні, вибач.
-Він мені ледь око не вибив. -Вибач.
-«Вибач».
Ну ви двоє…
Нуль творчості, в обох.
Не треба гіпнотизувати.
-Добрий вечір. -Так.
Ґабріель Ґайтан?
Що це?
Я лише кур'єр.
Це не примирення.
Мене змусила дружина. Алісія б хотіла, щоб це було в її сина.
З повагою, Федеріко.
ҐАБІ ГОЛОСОВЕ ПОВІДОМЛЕННЯ
Не знаю, що таке, але ти нехтуєш роботою.
Переосмисли свої пріоритети.
Він хотів вам зашкодити?
Ні. Власне, не знаю. У світі повно поганих людей.
Не можу сказати за нього, але…
-Це він про мене. -Тебе?
Ніщо не виправдовує нападу.
Нападу?
-Що ти зробив? -Я лише наблизився до нього і…
Що я можу сказати?
Брате, якщо ти це дивишся, піди до психолога. Життя стане кращим.
Я пробачаю.
-Дякую. -Так, даруйте.
Тобі не потрібно його пробачення.
Серйозно.
-Кави? -Ні. Води.
-Чаю? -Ні, просто води.
Цей чай вирівнює чакри.
-Води достатньо. -Щось таке.
-Просто води? -Так.
-Упевнений? -Так.
Гаразд, слухай. Я подзвонила, бо думала й думала.
Я знаю, хто може бути татом.
Хто?
-Психолог. -Психолог?
-Психолог Алісії. -У Алісії щось було з психологом?
Я кажу, психолог спить з усіма пацієнтами.
Прекрасно.
Дуже етичний хлопець — трахає своїх пацієнтів.
Вибач.
Отже…
Якщо це не він, він має знати. Алісія йому розповідала все.
Але маніпулятивний козел переїхав у Тепостлан. Не знаю коли.
Більше не доведеться бачити мудака.
Доведеться. Ти маєш вичавити з нього правду.
Ні, ми обоє маємо вичавити правду.
Ні, слухай…
Діано, це нелегко. Тобто…
Дитина, робота.
Я не можу піти з роботи, і хай сама крутиться. Я маю бути там.
Я не знаю. Може…
Не знаю. Може, краще мати жіночу фігуру, яка може мені допомогти.
Яка може…
Відпустити. Допомогти мені.
Ні, я розумію. Правда.
Я не знала, що це аж так важко.
-Так. -Точно.
Пато?
Математика дається легко?
-Ні. -Ні?
-Ні. -А тобі?
Ні.
Якщо тобі це нелегко, чому ти не відправиш мене до школи,
щоб я здала твої іспити?
Чому я не роблю твої уроки?
Чому я не поїду в Тепостлан, а ти мені заплатиш, і все?
Тому що життя дало мені математику, і треба змиритися.
А не тікати від неї.
Я помиляюся? Виправ мене.
Не помиляєшся. Хочеш кави?
Без цукру. Дякую.
Люблю цього хлопця. Їдемо в Тепос?
Дякую.
Ми їдемо в Тепос.
То що ти йому скажеш?
Правду.
-А що ти хочеш сказати? -Не знаю.
Психологи не розкривають секрети пацієнтів.
Скористаємося менталізмом?
-Чим? -Менталізмом.
Торкнися рота, потім серця. Це дасть йому сигнал казати правду.
Ого!
Рот, серце?
Як?
-Спробуймо. -Схоже на дивний культ, але…
-Гаразд. -Я уявляю.
-«Привіт…» -«Хто тато моєї дитини?»
А що в Тепосі?
-Що? -Що в Тепосі? Я не пам'ятаю.
-У Тепосі… -Хіпі.
-Багато.
Тепостеко. Люди так кажуть у Тепостеко можна побачити НЛО.
Хто каже?
-Справді НЛО. -Що?
-Я сама бачила в 11 років. -Аякже.
-Чого регочеш? -Нічого.
-Я серйозно. -Так?
-Я хочу піти. -Давай.
Якщо не віриш, не йди.
-На «три». Раз, два, три. -Два, три.
Ходімо!
Гаразд! Екскурсія?
-Серйозно? -Так.
ВІТАЄМО В ТЕПОСТЛАНІ
-Чекай. -Що?
Не зважай.
-Привіт. -Привіт.
Як справи?
Канек тут? У нас є кілька запитань.
Не вийде.
Він медитує. Попросив, щоб його не турбували.
Медитує?
О цій годині?
Слухай, ми приїхали здалеку, з Мехіко.
Хотіли спитати про колишню пацієнтку.
-Її звати Алісія Уґальде. -Алі… хто?
-Алісія Уґальде. -Алісія Уґальде.
Не чула про таку.
Цю розмову не варто вести на порозі. Може…
Ти б не могла…
впустити нас поговорити з ним хвилин на п'ять?
-Працює. -Незручно як.
Ми хочемо знати, чи він спав з Алісією.
У нього завжди близькі стосунки з пацієнтами.
-Він може бути татом. -Так.
Ми хочемо з ним поговорити.
Чому ти кажеш, що він спить з усіма пацієнтами?
А що, ні?
Ні. Я не його пацієнтка.
Ні? Вибач. А хто ти?
-Його психологиня. -А, ясно.
-Просто ця сорочка… -Даруй, це він?
Що?
-Тебе це не стосується. -Не можна!
-Можна. -Та що таке?
Енріке Веґа!
-Звідки? -Зі «Щастя»!
Мої яйця!
Вирівняйте чакри. Я знаю, хто твій тато, Беніто.
Енріке Веґа.
Не хто інший, як власник агенції «Щастя».
Тепер відпочинемо? Тут тхне копалом.
Так.
Копал? Що це таке?
-Це НЛО? -Де?
Це!
-Це пташка. -Де?
-Там. -Там.
Якби це був прибулець, що б ти спитав?
-Його ім'я. -Може, він не знає іспанську.
А як Кармен Салінас їх запросила?
То були актори.
Вони одягнулися прибульцями, але всі були…
-Усі? -Не всі.
-Усі. -Не може бути. Той, що з…
Той, що…
«Дурень, моє волосся, ідіоте!» Це не був…
-Ні. -Якщо сумніваєшся, перевертень теж.
-Це актор. -Не вірю.
-Присягаюся. -Не може бути.
Єдине, що справжнє, малий, — це наші емоції від історії.
Зрештою, ми всі розуміємо,
що ми просто люди.
Розкажи нам.
-Що? -Історію.
Про що?
-У тебе їх купа. -Ми говоримо про різні речі.
-Є одна. -Послухаймо.
Я все життя дружу з хлопцем, який ходить лише назад.
-Чому? -Присягаюся.
-Як? -Навіщо?
Не знаю. Він підіймається, стає в позицію, і далі так…
-Спитайте щось. -Як тебе звати?
«Мене звати Хаво».
-Ще питання? -Скільки тобі років?
«Мені 37 років».
Останнє питання. Ну!
Квадратний корінь з 91?
І ти попався. Цього я його не вчила.
Які плани на завтра?
Іти дивитися інопланетян.
Ні. Залиш так.
Точно?
Я хочу побачити гори і НЛО завтра вранці.
Де твій друг зараз?
Мій друг?
Поїхав у подорож і залишився там.
Я буду там, якщо щось знадобиться. Добре?
Відпочивай, малий.
-Він спить. -Хочеш вина?
Схоже, на це питання ніколи не буде відповіді «ні».
-Так чи ні? -Так.
-Ти забагато думаєш. -Так.
Давай.
Ще трохи.
Ось так. Дякую.
-Тримай. -Дякую.
Я в дитинстві дуже хотіла таку.
-Так? Це… -Так.
Їх звати Том і Чемп.
Наші альтер-его.
-За альтер-его. -Будьмо.
Я хочу дещо сказати.
Після цієї експедиції мені потрібна власна рація.
-З крутим ім'ям і все таке. -Типу…
Це ти скажи. Ви придумали імена.
-Звідки вони? -Вони…
Вони звучать як…
Ні. Вони…
Коли Беніто був малим,
я зробив рації з банок з-під томатів
і шампіньйонів.
-Чорт. -Не пам'ятаю.
Він їх любив і…
Куди б він не йшов, скрізь брав Тома і Чемпа.
Можна дещо запитати?
Наприклад?
Чому ти так віддалився від Бені?
Чорт.
Що ж. По-перше, гадаю…
Це пов'язано з розлученням.
А ще з фінансовим тиском.
Що ще?
Знаєш, Алісія завжди намагалася зі мною це обговорити, але…
Нічого. Для мене це просто сталося.
Іноді я замислююся…
Не знаю. Може, Алісія не знайшла в мені те, що вона шукала.
-Може, знайшла це в тій агенції. -«Щастя».
Не думаю.
Я не знаю, але…
Я розумію, чому ти дистанціювався.
Не відчувати легше.
Ти думав, що твоя відсутність на краще, і це завдало Алісії болю.
Не знаю.
Вона ніколи не казала мені, чому пішла з тієї агенції.
А тепер зрозуміло.
Дивно. Коли вона згадувала щось про «Щастя», як-от нещодавно…
Вона щось казала про вечірку.
Вона була дивною, їй було незатишно.
-Було очевидно… -Вечірка.
-Яка вечірка? Що? -Вечірка.
Вечірка. Енріке буде там.
Ми придумали!
-Так. -Треба дізнатися, де вечірка.
Так, давай…
-Вибач… -Усе гаразд?
Так. Треба відповісти.
-Вибач. -Ні, давай.
-Алло? -Привіт, Ґабі. Кажи.
Хотіла сказати, що я отримала права на «Селебріті Сентоша».
Це японське реаліті-шоу.
Поставлю замість «Найкраще у світі».
Перепрошую?
Ґайо, я тебе скасовую.
Мої юристи зв'яжуться з тобою.
-Доброго ранку. -І тобі.
-Там є кава. -Ранок трохи важкий.
Мені подзвонили. Треба в Маямі.
-Що? -Рейс в обід. У мене зустріч.
-Дуже важлива. -Ми їдемо в Ель Тепостеко.
-Беніто готується. -Це мій останній шанс.
-До того ж… -Повільніше. Я не розумію.
-Ми його от-от знайдемо, хіба ні? -Кого?
Та…
Його тата. Справжній тато може його забрати…
Бені твій…
Бені…
-Я не хотів. -Ми з тобою підемо, не…
Чорт.
Пробач, у мене запарка.
-Я хотів залишити вам машину і… -Ні… Ти їдеш?
Якби обставини були інакші, можливо…
Моє шоу скасували. Мені треба знайти роботу.
Роби що треба.
-Я мушу їхати. -Роби що треба.
Гей, вибач.
ПРИБУТТЯ
Дякую.
-Привіт. -Привіт.
Привіт. Я завезла Беніто до бабусі.
Сподіваюся, ти добре долетиш до Маямі і отримаєш роботу.
Ми починаємо посадку на рейс 702 до Маямі.
Пасажири групи 1, просимо пройти до виходу 6.
За кілька хвилин ми запросимо групи 2 і 3.
-Гей! -Не може бути!
-Єдиний і неповторний Ґайо Ґайтан! -Хаво, друже!
Як справи, Хаво?
-Як ти? Радий тебе бачити! -Добре. А ти?
-Взаємно. -Усе добре?
-Усе добре. А в тебе? -Чудово. У мене добре.
-Який ти стильний. -Маямі, хлопче.
-Ти там живеш? -Так, з родиною.
-Клас! Молодець. -А ти? Усе добре?
Так, добре.
Здуріти можна!
Чесне слово, я тільки вчора розповідав про тебе своїм…
Своїм друзям.
Ха чекі ке п'єкі.
Що?
На все є причина.
А твоя хода назад? Ти досі…
Кинув. Як і деякі інші речі.
Чорт забирай.
Але я багато чого навчився.
-Дуже багато. -Правда?
Так, це дико.
Це мандрівка.
Ти розумієш, що ми завжди тут, завжди дивимося вперед.
Що далі?
Племена куненів кажуть так.
Ми завжди намагаємося рухатися вперед.
Але іноді треба зробити крок назад…
і побачити, що вже є.
Збожеволіти.
Ти розумієш,
що здебільшого вже маєш те, чого хочеш найсильніше.
Це одкровення.
Триває посадка на рейс 702 до Маямі.
Пасажирів просимо пройти до виходу 6.
Триває посадка на рейс 702 до Маямі.
Пасажирів просимо пройти до виходу 6.
Ґайо?
Усе гаразд?
Дякую.
Я такий радий тебе бачити…
Беніто не хоче тебе бачити.
Елено, я хотів дещо розказати.
Зрозуміло.
Бувай, Ґабріелю.
Бережи себе. Виглядаєш погано.
СТРІЛЕЦЬ
Непогано.
Кондомініо дель Лібертадор, 5448.
-Щось іще? -Нічого. Це все.
-Дякую. -Дякуємо, що святкуватимете з нами.
ПОЧАТКОВА ШКОЛА МОНТЕ-ВЕРДЕ
Вітаю. Я до Беніто Уґальде. Я його тато.
-Гаразд. -Дякую.
Так.
Ой. Вибач.
УЧИТЕЛЬСЬКА
Добридень.
Ой, вибачте.
Заходьте.
Добридень.
Пробачте за це.
Це терміново. Я шукаю свого…
Сина. Його звуть Беніто Уґальде.
Який клас?
4-Д.
Четвертий клас на фізкультурі, так?
Так.
Ідіть у кінець коридору. Там праворуч. Побачите футбольне поле.
-Він там. -Дякую.
Привіт, малий.
Вибач, що перериваю.
Але мене запросили на вечірку.
На ту, де буде твій тато.
Це завтра в Ахуско.
Пробач мені.
Знаю, ти очікував від мене іншого.
Я був жахливим.
Але я допоможу тобі його знайти.
Обіцяю.
Забери мене опівдні від бабусі.
Бені.
-Дивися, що я взяв. Про всяк. -Весь день користуватимуся.
А де моя?
-Моя? -Відчини.
Аякже.
Дивись!
Том і Чемп!
Перевіримо.
Том викликає Чемпа. Прийом.
Це Том… Ой, Чемп.
Сюди.
А твоя поїздка?
Будуть і інші шанси. Ходімо.
-Справді? -Привіт.
-Я не збирався сюди йти. -Добре, що прийшов.
Пробачте. Ви знаєте Енріке Веґу?
-Знаєте, де він? -Ні.
Але можу сказати, що ви його шукаєте. Як вас звати?
-Ґайо. Ґабріель Ґайтан. -Ґайо.
Вітаю, Ґайо.
-Вітаю. -Дякуємо.
Дякуємо.
Може, візьмемо тако?
-Так. -Давайте.
-Так? -Цибуля, кінза, решта. І мескаль.
-Ходімо. І мескаль? -Так?
О, так.
-Ти не їв сальсу. -У мене зелена.
Я не хочу гостре.
Добридень.
Мені сказали, мене шукають.
Добридень. Як справи?
Ви з айті?
Так. Так, я…
Я Ґайо. Це Діана і Беніто.
Рікі.
-Привіт. -Ґайо.
-Привіт. -Діаніто.
-Як гарно пахнете. -Це пачулі.
-Я Беніто. -Беніто.
Ти в соусі.
Тако чудові. Де ви їх купували?
Такий самий ненажера, як і я, еге?
Ми з дружиною приготували. Гарні?
-Дуже. -Їжте. Тут вистачить і додому взяти.
Коханий?
Вона вже спить.
-Мої дружина й донька. -Привіт.
Потім познайомлю. Почувайтеся як удома.
-Дякуємо. -Беніто.
Каже почуватися як удома.
Прокинься!
У нього все в ажурі.
Якщо в нього вже є дочка, навіщо йому ще одна дитина?
Познайомиться з тобою — полюбить.
-Так. -А, подорожі.
Обожнюю подорожувати.
-А хто ж ні, так? -Так.
Це велике задоволення.
Так, без сумніву.
Що, Беніто, нудьгуєш на цій вечірці для дорослих?
Ходімо туди, де тобі сподобається.
От побачиш. Добре?
Звісно.
Ходімо! Прошу.
Що думаєш?
А глянь на цю красуню!
-Перша консоль «Нінтендо». -Покажіть.
Вона працює, і працює чудово. Так!
-А є PlayStation 5? -Звісно. Я її люблю.
Але мені нема з ким грати.
Грати онлайн — це зовсім не те.
Так, не те.
Ви знали Алісію Уґальде?
Вона… моя мама.
Твоя мама?
Я не зміг прийти на похорон. Пробач.
Я тоді був не в Мексиці.
Коли вона пішла з агенції, ми всі засмутилися.
Вона робила мене…
щасливим.
Знати, що у світі існує така жінка, як твоя мама, —
це було особливим.
А чому ти питаєш, чи я її знав?
Малий сказав мені…
що йому подобається дівчинка.
Зі школи?
Мені він не казав.
Ні… Я не знаю.
Рікі здається солідним хлопцем, так?
Ти зможеш його бачити, спілкуватися…
-Так. -Скажи?
Так, я впевнений.
Ґайо, нормально це відчувати.
Почуття…
це не погано.
Так.
Так, усе нормально.
Можливо… Я не знаю, чи…
Хочеш, я залишуся?
Не хвилюйся.
Скажи йому, що я подзвоню пізніше.
Дякую.
За все.
Десять-чотири, Чемпе, як чуєш? Прийом.
Десять-чотири, Бені…
Чемп поза місцем вечірки. Усе добре?
Беніто, усе гаразд?
Ґайо!
Я переміг.
Залазь.
Поки він не поїхав.
Що таке? Усе гаразд?
Це не він. Їдьмо додому.
Ти ще хочеш подивитися на Еріка Рубіна?
Ні. Моє волосся вже не випадає.
В ПАМ'ЯТЬ ПРО РОДРІҐО БЕЛЛО НОБЛЄ (1981-2024)
З ЛЮБОВ'Ю І ВІЧНОЮ ВДЯЧНІСТЮ, ТИ З НАМИ НА КОЖНОМУ КРОЦІ.
Переклад субтитрів: Ольга Галайда